Rezolvarea acestei ghicitori va dezvălui groaznicul secret din spatele Universului,
asta dacă nu înnebunești profund încercând să faci asta.
Să zicem că ai un topor... unul de-ăia ieftini de la orice prăvălie.
Iar într-o zi amară de iarnă folosești zisul topor să tai capul unui om.
Nu-ți face griji... Tipul era mort deja.
Sau poate ar trebui să-ți faci griji, fiindcă tu ești ăla care l-a împușcat.
Era un ditamai gagiu, nervos tare,
cu pielea plină de vene, întinsă peste bicepșii lui umflați,
și cu o svastică tatuată pe limbă.
Iar tu-i ciopârțești scăfârlia fiindcă, deși are opt găuri de glonț în el,
poți jura că-i pe cale să sară iar vioi în picioare
și să-ți rupă cu dinții moaca plină de groază.
Acuma ai un topor rupt.
Așa că mergi la magazinul de bricolaj...
Explicând că petele roșu-nchis de pe mâinile tale ar fi sos de grătar.
Toporul acum reparat șade liniștit acasă la tine
până primăvara viitoare când, într-o dimineață ploioasă...
Așa că-ți înhați toporul de bază și ciopârțești chestia în câteva bucățele.
Totuși, la ultima lovitură...
Firește, un cap ciobit înseamnă încă un drum la magazinul de bricolaj.
Dar de-ndată ce ajungi acasă cu toporul tău cu cap nou-nouț...
Dai peste trupul reînsuflețit al tipului pe care l-ai descăpățânat cu un an în urmă,
doar că are și el un cap nou, cusut cu ceva ce pare a fi
sârme de plastic de motocositoare și poartă o expresie unică
gen resentimentul "tu-ești-ăla-care-m-a ucis-iarna-trecută",
aia atât de rar întâlnită în viața de zi cu zi.
Așa că-ți scoți toporul la interval.
Ăla-i toporul care mi-a făcut felul...
Are dreptate?
JOHN MOARE LA SFÂRȘIT
Traducerea: Reef
"MÂNCARE CHINEZ" (sic!)
Mă numesc David Wong.
Am văzut odată crescând tentacule rinichiului unui tip,
croindu-și drum printr-o gaură ruptă în spatele ăluia
și apoi țopăind pe podeaua bucătăriei mele.
Dar aia-i altă poveste.
Alte efecte secundare. Mereu pățesc așa când o dau pe sos.
Am băgat o doză acum șase ore.
Gagica ducea 5.829 boabe de orez pe tavă. Orezul crescuse în Arkansas.
Tipul care conducea turbosuflanta era poreclit "Pizdoc".
Nu sunt un geniu. Nu-s nici paranormal. Doar efecte secundare, atâta-tot.
David Wong?
Ce-i, te-a luat flama?
Salut, tu ești... Arnie, nu?
Arnie Blondestone. Scuze că am întârziat.
Nu arăți a asiatic, dle Wong.
Nici nu sunt. M-am născut chiar aici.
Mi-am schimbat numele, totuși. Mă gândeam că voi fi mai greu de găsit.
Știai că Wong e cel mai întâlnit nume de familie din lume?
Familia ta mai trăiește?
Nu, am fost adoptat. Nu mi-am cunoscut tatăl adevărat niciodată.
Chiar și tu ai putea fi tatăl meu.
- Ești tatăl meu? - N-aș crede, nu.
În fine, familia mea adoptivă s-a mutat. Nu-ți spun unde anume, dar...
Scoate-un pix, fiindcă vei vrea să notezi toate astea.
Mama mea biologică era instituționalizată.
Trebuie să fi fost dificil.
Era o canibală maniacă, dependentă de metamfetamină,
obsedată de vampirism și necromanție.
Își dădea tot ajutorul social lunar pe lumânări negre.
Pe bune? Și eu ziceam că mama mea era rea
fiindcă nu mă lăsa să mă uit la "Fantoma din spațiu".
- Faci mișto de mine? - Nu, așa fac când am emoții.
Era bipolară, atâta-tot.
Nu putea avea grijă de casă. Dar nu că povestea ailaltă-i mai tare?
Cred că mai bine mergi cu aia.
Credeam că vrei să faci cunoscut adevărul, partea ta de adevăr.
Altfel, de ce mai și stăm de vorbă, dle Wong?
Ai dreptate. Scuze.
Deci ce sunteți voi, vreun fel de spiritiști? Exorciști? Ceva de genul ăsta?
Ți-aș putea zgudui lumea din temelii, Arnie.
Dacă ți-aș arăta ce-i în capsula asta, nu te vei mai simți parte a rasei umane
până în ziua morții tale. Te-ai căcat vreodată pe tine, Arnie?
Fiindcă ai fi făcut-o, dacă erai aici seara trecută.
E un căutător al adevărului, într-o epocă a fricii.
Marconi. E gata să înfrunte legiunile Răului. Marconi.
Își va ajuta aproapele să-și găsească drumul spre lumină.
Marconi.
APUCĂ ACUM PE CALE!
- Alo? - Salut, John sunt.
Peștele tău zice "adu diseară transportul de coca, sau voi fi silit să te tai."
Întâlnește-te cu el acolo unde am îngropat târfa coreeană... Aia fără bărbuță.
Ăsta era John vorbind în coduri.
Spunea "ia-ți boarfele și treci pe la mine cât poți de repede. Ceva important".
John, e 3 dimineața, frate.
A, și nu uita... Mâine-i ziua în care-l omorâm pe Președinte.
John...!
Ăla de la urmă era codul pentru "ia-mi niște bere de pe drum".
Dave. Poftește.
Dave, ea e Shelly. Are nevoie de ajutorul nostru.
Deci, Shelly, povestește-ne.
E vorba de iubitul meu. Nu mă mai lasă-n pace.
Mă tot hărțuiește de o săptămână. Mi-e și groază să merg acasă.
- Domnișoară... - Morris.
Dră Morris, aș sugera insistent un adăpost pentru femei.
Ăia vă pot ajuta să obțineți un ordin judecătoresc...
Iubitul meu...
E mort de două luni.
Nu știam unde altundeva să apelez.
Am auzit de la un amic că voi vă ocupați... de probleme neobișnuite.
- Shelly, când apare, poți să-l vezi? - Da, și îl și aud.
- Te lovește? - Frate, ce bulangiu!
Shelly, din experiența noastră, ființele spirituale ce pot manipula obiecte
în lumea fizică sunt rare.
Uite, dră Morris, chiar nu cred că...
I-am spus deja că vom studia problema în seara asta.
Mă gândeam să mergem noi doi acolo și să-i arătăm ticălosului ce și cum.
- Și unde-l vezi cel mai des? - În pivniță.
Și odată în baie, când eram pe veceu,
- ...și-a băgat odată capul prin colac... - Doar arată-ne ușa de la pivniță.
Pe acolo.
- Ei bine... Nu-i aici. - Mare surpriză.
Pare fată faină, nu? Îmi amintește de Amber... amica lui Amy.
Când am văzut-o-n ușă, pentru o clipă chiar am crezut că ea e.
Apropo, Dave, voiam să-ți mulțumesc că ai intrat în joc.
Nu zic că voi profita de tulburarea ei sau ceva, dar...
Băi, frate...
Probabil tipu' era vânător.
John, ia stai.
Te-am auzit spunând că ți s-a părut că arăta ca Amber?
- Da. - John, Amber e înaltă aproape cât mine.
- Gen, 1,80, blondă, țâțoasă-bine. - Da, știu. Bună ca dracu', nu?
Da, și tu crezi că Shelly arată ca ea? Tipa aia de sus?
- Da. - John, Shelly-i scundă.
Scundă, brunetă, ochi albaștri.
Băi, să fie! Știam eu că era prea frumos să fie adevărat.
Shelly...! John și cu mine avem o mică nedumerire.
Noi doi vedem două versiuni complet diferite ale tale.
John aici de față are probleme cu ochii,
din cauza masturbării constante, dar nu cred că...
Dumnezeule!
- Ușa aia nu se poate deschide! - Nu...
- Le place să se joace, nu? - Doar pentru asta au timp.
Mă dezamăgești. Ne duelăm de atâția ani... Nu mă vei învinge niciodată, Marconi.
Stai, dr. Albert Marconi? Tipul care prezintă
emisiunea de mistere magice pe canalul cultural?
Tolomacule... Marconi? Marconi are gen 50 de ani.
Tipul are păr cărunt. Nu suntem noi nemesisul tău.
Uite cum facem. Dacă te punem pe felie cu Marconi,
ca să vă rezolvați micuțele neînțelegeri, ne dai nouă drumul?
- Minți! - Nu, suntem în aceeași branșă.
Avem legătură directă, uite.
Marconi! Marconi!
Marconi!...
Monsieur?
MARCONI VEDE ADEVĂRUL
- Da? - S'il vous plaît.
Forțe nevăzute rotesc în jurul nostru, dornice să înfrunte legiunile răului...
...și-și va ajuta aproapele să-și găsească drumul din întuneric la lumină.
După reprezentații cu casa-nchisă la Roma, Tel Aviv,
- Madison Square Garden și Las Vegas... - Domnule...?
Bună, domn' doctor.
Da, John se simte mai bine. Mulțam de întrebare.
Mă tem că ne confruntăm cu "o situație 53".
Da, ați dori să vorbiți direct cu manifestarea?
Bun, îl pun.
Ne-am înțeles?
Așadar ne-ntâlnim din nou, Marconi. Credeai că...
Bă, da-i bun...
Marconi. Marconi.
Marconi... Marconi!
Spiritiști? Exorciști?
Ați creat și un fel de curent, nu-i așa?
Am găsit câteva grupuri de discuții pe net dedicate ție și amicului tău.
Și... hobbyului vostru, presupun.
Bun, să nu mai pierdem vremea de pomană.
Ai 83 de cenți în buzunarul din față, Arnie...
Trei de 25, una de 5 și trei de-un cent. Cei de-un cent îs din 1983, 1993 și 1999.
Măi, să fiu... Faină șmecherie, dle Wong.
Dac-o arunci pe cea de 5 de 10 ori, obții cap,
cap, pajură, cap, pajură, pajură, pajură, cap, pajură, pajură.
Nu cred că vreau să mă deranjez să fac asta.
Ai avut un vis astă-noapte, Arnie.
Ai visat că erai urmărit prin pădure de maică-ta.
Ea te plesnea cu un bici făcut din penisuri înnodate.
Exact, Arnie. Tot ce crezi că știi e greșit.
Păi mi-ai captat atenția, dle Wong.
Și-ncă-i tot mai mult. Cu mult mai mult.
Aiurea. E tot "mai rău". "Cu mult mai rău".
A început cu vreo doi ani în urmă. Terminaserăm de un an liceul, eram copii.
Deci amicul meu, John, avea o formație.
SALLY CEA CU TREI MÂINI
Știam un tip cândva...
De fapt, am inventat aia. Un, doi, trei, patru!
Povestind acum, sunt tentat să adaug ceva gen,
"cine-ar fi crezut că amicul meu John va ajuta la aducerea sfârșitului lumii?"
- Salve, Fred. - Salve.
Pentru toate săruturile pe care le-am furat și viceversa.
Amin.
- Justin... - Fată, ce credeai?
- Justin, te rog! - Ia-ți mâna de pe mine!
Dă-mi-o înapoi, Justin, te rog! Te rog?
Dă-mi-o înapoi, Justin, te rog!
- Ia-ți mâna de pe mine, fată! - Nu!
Mi-o dai, te rog, înapoi?
Tu ești Amy, nu?
Vrei o bere?
Nu, cățelul meu a...
Mușcat un jamaican, ceva. Trebuie să-l găsesc.
Frate, unchiu-meu și-a pierdut un picior în moto-cositoare.
Spune că încă-l mai simte. Cum e... cum îi zice?
"Situația piciorului imaginar", sau ceva în genul ăsta?
Se cheamă sindromul membrului-fantomă și toți amputații îl au, dar trece.
Dobitocule...
Ai nimerit-o, Fred.
Plutesc, frate...
- E magie adevărată, frate. - Care-i treaba?
- Și-arată vreunul jucăria pe-acolo? - Dumnezeule, tipul ăla a levitat...
- Direct de pe pământ. - Cât de "sus"?
- Scepticii-s cei mai tari, frate. - Stai să ghicesc...
Cam 15 cm deasupra ierbii, nu? "Levitarea Balducci"?
Ia să vedem. Cum l-aș putea impresiona pe dl Sceptic aici de față?
Ia te uită... Ai uitat să te speli după urechi, nu-i așa?
Una de 25, nu?
Gângania-i o manevră bună.
Visezi, frate? Deslușesc vise... Pe-o bere.
Păi, n-am nicio bere, așa că n-am noroc.
Uite cum facem, dle Sceptic.
O voi face precum Daniel din Vechiul Testament.
Îți voi spune ultimul tău vis și apoi îți voi desluși înțelesul lui.
Dac-o nimeresc, îmi ești dator c-o bere. Bine, frate?
Sigur. Adică, e clar că ai fost binecuvântat cu daruri supranaturale.
Și ce alt mod mai bun de a le folosi decât să pescuiești beri pe la petreceri?
Pe ăsta l-ai avut azi-dimineață devreme, în timpul furtunii cu trăsnete.
Iar în vis, erai din nou cu prietena ta, Tina
De unde știe asta?
Și vii acasă, și ea-i acolo cu o stivă de dinamite
și cu un detonator ca alea din desene animate, gata să le aprindă.
Și tu-i zici: "Ce faci?" Și ea zice: "Asta!", și bum!
Deschizi repede ochii și explozia de la sfârșitul visului
devine bubuitura tunetului de la fereastră.
Acuma zi, frate... Îs pe-aproape?
Să-mi... fut... două.
Da...
Ai nimerit-o, la ghiceală.
Vezi tu? Trebuie să te-ntrebi, frate...
Trebuie să fii tare îndrăzneț ca să-ți pui întrebările alea de groază.
Cum de știa mintea ta, David,
- ...că urma să tune? - De unde știi cum mă...
Că urma să tune exact când ea apăsa detonatorul la capătul visului?
Mintea ta a pornit visul cu 30 de secunde înaintea tunetului.
Deci cum de știa mintea că urma să tune?
Fiindcă...
Timpul e un ocean... Nu un furtun de grădină.
Spațiul e o adiere de fum, un mănunchi de nori.
Mintea ta e un șarpe zburător înșelător, ce planează printre toate posibilitățile.
Cum zici.
Vrei să știi unde era tăticul tău de fapt când tu erai în spital, cu un picior rupt?
Vrei să-ți spun numele sufletului tău-pereche?
Sau cum va muri?
Vrei să știi când va cădea prima bombă atomică pe teren american?
Sau în ce oraș?
Băi, frate! Îmi ești dator o bere, frate!
Sally cu trei brațe! Sally cu trei brațe!
Tu de unde-ai apărut?
Cuminte, cățeluș.
Servește-te.
LATRĂ LEE ADU-L TE ROG LA AMY...
Deci, "Latră Lee", noi doi îi vom face o vizită lui Amy,
să vedem dacă-i putem reintra în grații.
- Care-i treaba, John? - Nu pot ieși din apartament.
- Ce? - Mi-e frică, Dave.
Adică nu poate fi adevărat. Nu poate! După cum se mișcă, după cum e făcut...
Ăsta nu-i produsul niciunui fel de evoluții, dar tot a reușit să mă muște.
- Ce? - Poți trece pe-aici?
Da, ajung în 12 minute.
John...?
John?
John! John, am să sun la poliție!
Aproape te-a ucis! Ești prost ca noaptea. Știi asta? Acu' o să murim amândoi!
- Ești gata? Și! - Da...
John?
- Nu mișca. - Ce-i?
Știu că nu mă crezi, dar când te vei întoarce, mă vei crede.
Nu țipa. Dacă țipi, ești mort. Acuma, foarte încet, întoarce-te.
Uite! S-a mișcat!
John, fie vii cu mine la spital, fie chem o ambulanță, da?
Dar n-am să stau în apartamentul tău câtă vreme...
Fugi, John!
DE LA: JOHN PENTRU: JOHN, LA VECHIUL MALL
Treci în mașină.
- Ce-ar fi să-mi zici ce-i asta? - N-ai vrea să atingi aia.
N-ar fi trebuit să vii aici.
- M-ai sunat. M-ai implorat! - Ce? Așa am făcut? Când?
Spune-mi ce-i chestia asta, John. O să mă-ntrebe, deci spune-mi până nu adormi.
Bun, îmi amintesc acum. Eram... Țin minte că te-am sunat.
E greu, fiindcă totul curge laolaltă.
Te-am tot sunat. Te-am tot sunat și-am tot sunat.
Cred că te-am sunat de vreo 20 de ori. Iar tu mă tot luai cu ciudățenii.
Știi ce cred? O să tot primești telefoane de la mine
în următorii 8, 9 ani - și toate din seara asta.
Nu m-am putut abține. Nu mă puteam dezmetici.
De parcă tot ieșeam în afara timpului.
Nu, stai! Unde mergem?
- La Urgențe, John. - Ce? Nu. Nu. Nu.
Nu știu ce altceva să fac, da? Nu intru-n jocul ăsta cu tine.
Hai să mergem la tine, sau undeva. Oriunde, dar nu aici. Undeva sigur.
- Deci nu știi cum se cheamă drogul? - Robert i-a zis "sos de soia"...
Dar mă gândesc că asta-i doar porecla. Nu-i sos de soia propriu-zis.
- Stai... Robert? - Tipul cu...
Da, falsul-vrăjitor jamaican.
- Care-i era numele de familie? - Marley.
Firește... Robert Marley. Și ăla-i tipul care ți-a dat...
Eram în parcare, știi? Poșteam toți o țigară.
Jamaicanul ăla... Scoate sosul și zice:
"Are să deschidă porți spre alte lumi, frate".
- Au mai luat și alții? - Dave, chestia aia...
Îmi amintesc lucruri care nu s-au întâmplat încă. Adică nu s-au întâmplat.
John, răspunde-mi la întrebare. A mai luat și altcineva din "sos"?
Nu știu! Asta încerc să-ți spun!
Ne-am dus la rulota lui Robert... Andy și ăilalți nu voiau să vină.
- Cred că s-au speriat când au văzut acul. - Dar tu tot ai luat căcatul ăla?
Tu faci mișto? Cum puteam să refuz?
Te rog, te rog, te rog, Dave, răspunde la telefon sau închide-l.
Bun, bine.
- Da? - Dave? Eu sunt.
- E o înregistrare, cumva? - Ce? Nu.
Uite, nu știu dacă am vorbit seara asta, dar nu avem prea mult timp.
Cred că te-am sunat și ți-am spus să vii aici. Dacă e așa, nu o face.
Dacă n-am sunat, atunci oricum nu veni. În fine, nu veni și gata.
- Cine-i la telefon? - John. Mă auzi?
Te aud și te și văd. Stai chiar în fața mea.
Atunci vorbește cu celălalt eu. Stai, arăt de parc-aș fi rănit?
- Ce? - Scuze, tre' să plec. Spune-mi ceau!
Eu eram?
Eu eram, nu-i așa?
Scuze, Dave. Scuze, sincer. Scuze că ți-am stricat ciclul de somn.
- Hai, treci în mașină. - Scuze pentru tot ce se va întâmpla!
Pentru toți oamenii care... Vor exploda...
John. Trezește-te, John! Încă respiră.
APĂRĂ-NE, SFINTE CHRISTOPHER
TULBURAT? SUNĂ LA PAROHIA SF. DOM
Mă fut.
- Sf. Dom. - Ceau. Vreau cu un preot.
Părintele Shelnut la telefon. Cu ce te pot ajuta?
Aveți... Ceva experiență cu, gen... Demon...ismul?
- Gen bântuiri, posedări și toate alea? - Uite, oamenii spun că văd lucruri
sau aud voci în capetele lor, de obicei noi îi îndrumăm spre psihiatru.
Nu, nu, nu. Nu, nu. Nu-s nebun. Alții au...
Nu, n-am vrut să insinuez asta. De ce nu vii aici să vorbim?
Apoi, chiar dacă trebuie să te vezi cu un specialist, am un cumnat tare priceput.
- Cum crezi că e, părinte? - Cum să fie ce?
- Să fii nebun, bolnav mintal. - Niciodată nu știu că-s bolnavi, nu?
Adică nu te poți diagnostica singur cu același organ care are boala,
așa cum nu-ți poți vedea propriu glob ocular.
Presupun că te simți normal, iar restul lumii pare a înnebuni în jurul tău.
Dar să presupunem că eu chiar...
Adică, am dat în realitate peste ceva de dincolo de... Au, futu-i!
O să-ncerc să explic fără înjurături, dar căcatul negru de pe Planeta X
ce-a ieșit din futerea aia de mamă părea de parcă-i crescuse păr.
Și am menționat că chestia aia se mișca? Zvâcnea?
- Alo? Mai sunteți acolo? - Da, fiule, sunt.
Stai calm, da? Nimic din ce vezi nu e real.
O simțeam, căldura aia veninoasă ciudată, împrăștiindu-se prin coapsa mea.
Uitați, vă mulțumesc pentru ajutor, dar...
Încep să cred că nu mă puteți ajuta cu nimic.
Fiule, voi fi sincer cu tine. Știm amândoi că ești futut.
Poftim?
Mă-ta scrie pe pereți cu propriul ei căcat.
Vin mari schimbări în lumea morților, fiul meu...
Valuri de viermi peste oceane de putreziciuni.
Vei vedea, David. O vei vedea cu proprii tăi ochi.
Înțelegi?
Stai calm. Condu.
Condu. Condu odată.
Vrei să...
John! John, trezește-te!
Tu cine pula mea ești?
- Numele meu e Roger North. - Felicitări.
Și-acum cine pula mea ești și ce pula mea e chestia pe care mi-ai băgat-o-n sân?
Interesul meu te vizează doar pe tine.
Și aș zice că dintr-o grijă reală pentru siguranța ta.
Un rol foarte important... Ai tu de jucat.
Korrok e un dușman puternic.
Lucrurile s-au pus în mișcare, dle Wong.
- Fascinant. - Ce anume?
Se cresc insecte pe aici, nu-i așa? Pentru mierea lor?
Știu albinele că fac mierea pentru voi,
sau muncesc neobosite fiindcă-și închipuie că e propria lor alegere?
Ai observat vreodată, când auzi un cuvânt pentru prima dată în viața ta,
că vei auzi din nou acel cuvânt în următoarele 24 de ore?
Te întrebi vreodată de ce vei vedea uneori
un singur pantof zăcând pe marginea drumului?
Vă urmăresc de ceva vreme, dar sunt lacune mari în cunoașterea mea.
Știi că am observat un om care s-a masturbat până a sângerat?
Chiar voia să facă aia? Iar tu, când ești tu singur...
Așa... așa.
Chestia asta îndreptată spre tine... Știi tu ce face?
Cred că am o idee, da.
Și ți-e cunoscută vechea zicătoare omenească:
"Vreau să te-mpușc atât de tare încât mi s-a-ntărit pula ca piatra"?
Nu cred că mi-e cunoscută.
Păi poate o vei auzi din nou în următoarele 24 de ore,
dacă nu-ncerci să mai faci figuri cu mine.
Acum, gura și nu mișca.
"Lucrurile s-au pus în mișcare", zici?
Bună treabă, "Latră Lee".
David Wong?
- Mda? - Detectiv Lawrence Appleton.
Vreți vă rog să coborâți din mașină? Tu și amicul tău?
El se... odihnește.
Ieși în pula mea din mașină!
Vreau să îți mulțumesc că ai venit, dle Wong.
Pun pariu că ai avut o noapte pe cinste, nu?
- Unde-i John? - E bine. Vorbește cu un alt anchetator.
- La câteva camere mai încolo. - John... Vorbește? Pe bune?
De vreme ce amândoi îmi veți spune "purul adevăr",
nu trebuie să-ți faci griji că nu vi se potrivesc poveștile.
Sau trebuie? Deci spune-mi ce ai făcut seara trecută.
Păi, am mers la o petrecere lângă lac. Am plecat pe la miezul nopții.
- Pe la 2:00 dormeam deja. - Ești sigur de partea asta?
Ești sigur că nu te-ai dus la un motel?
Știi tu, pe Strada Mare? Să bei ceva înainte de culcare?
Tovarășii tăi erau toți acolo.
Nu, mergeam la lucru de dimineață. M-am dus direct acasă.
Și cum vorbeam, o ciudată energie drăcească
a-nceput să se ridice prin mine, radiind din pieptu-mi în afară.
Din acel moment, lucrurile au început să se clarifice și au devenit simple.
Am fost uluit să descopăr că puteam vedea următoarea întrebare a polițaiului,
cuvânt cu cuvânt, înainte s-o pună...
- "Ai auzit de numele..." - Ai auzit de numele
Nathan Curry? Un tip cam de vârsta ta...
Părinții lui au un magazin de cosmetice chiar aici în oraș.
- Nu. - "Dar de Shelby Winder?"
Dar de Shelby Winder?
O fată robustă. În ultimul an la Liceul Est.
- Justin White? - Nu, scuze.
- Ce au pățit? - Totul era clar de-acum.
Zidurile labirintului deveniseră de sticlă. Am știut instantaneu două lucruri:
Toți de pe listă fuseseră la petrecerea de astă-seară
și erau cu toții morți acum - sau pe cale să moară.
De unde știi asta? De unde știi toate astea?
Prin magie? Știi prea bine de unde.
Căcatul ăla negru de la John a luat contact cu sângele tău.
Acum te ia amețeala, colega, de la sosul de soia. Te-a prins.
Cel puțin nouă oameni erau la motel la ora închiderii, cu 12 ore în urmă...
Trei lipsesc. Amicul tău e aici. Restul sunt morți.
Amicul tău e singurul supraviețuitor cunoscut dintre cei nouă de la motel.
Și acum, să nu-ți fie cu supărare... Dar nu pare prea sănătos în clipa asta.
- A spus ceva în dimineața asta? - John m-a sunat astă-noapte, aiurând...
Paranoia, halucinații, tot tacâmul cu "monștri-în-apartament".
Spunea că nu-și amintește cum a ajuns în starea aia.
Ți-a spus ce luase?
- Nu. - Știi că oricum vom afla, da?
Nu caut să înhaț o mână de petrecăreți de la un rave că au luat pastile.
Pentru cineva ca mine, cadavrele sunt cele care contează.
- Deci dacă e careva care vinde otravă... - V-aș spune dacă aș ști.
Și ce, așa au murit toți? Prin supradoză?
- Dar tipul ăsta? Îl știi? - Da, era acolo.
Orice-ar fi luat John, a luat de la tipul ăsta.
E Bruce Matthews. Conduce o operațiune farmaceutică amatoricească și ilegală,
la colțul dintre Strada 30 și Lexington.
- Și asta? - Înainte...
Și după.
Ce ar putea face așa ceva unui om? Vreo bombă de vreun fel sau...
Nimic din ce-ai știi tu cum să faci. Sunt sigur de asta.
Poate că nu-i ceva din limitele cunoașterii noastre.
- Ceea ce... - Domnule, trebuie să veniți dincolo.
Hei, ce dracu' se petrece? Fir-ar al naibii!
Amicul tău...
A murit.
Scuze. Stai așa. Deci...
Chestia neagră... "Sosul ăsta de soia".
- E un drog, nu? - Ajung și la asta.
Te face mai isteț când îl iei, te face să citești minți și toate alea...
Îți ascute simțurile, cred.
Habar n-am. E ca și când... Când iei, e ca o suprasarcină.
Ca și când ți-ai cuplat radioul de mașină la o antenă S.E.T.I. interplanetară.
Prinzi căcaturi de peste tot. Vezi lucruri pe care n-ar trebui să le vezi.
Și tu încă mai ai chestie de-aia?
- Ajung și la aia. - Ai luat chiar acum.
Ai luat chiar acum, și așa ai făcut toată chestia
cu monedele și visele și toate alea de mai devreme.
Da, am luat ceva azi. Dar se duce.
- Efectele nu prea durează? - Efectele secundare nu prea durează.
Efectele vor dura tot restul vieții mele, cred.
Poate chiar mai mult.
Bun, deci... Deci ia stai. Puștiul care a murit...
A fost de la supradoza de la rave, nu-i așa?
Țin minte toate astea... Am văzut acum vreo doi ani la știri.
Credeam că au dat de vreun Ecstasy modificat, sau ceva.
- Tu ești tipul... - Ceva în genul ăsta.
Bun, deci dacă-l contactez pe acest...
Detectiv Appleton, el își va aminti că a vorbit cu tine?
Vezi să nu-l mai găsești.
Deci, ce crezi?
Ei bine...
Cred că ai o carte aici, probabil dacă o mai îngrășăm cu câte ceva.
"O carte"?
Adică o lucrare de ficțiune? Adică toate-s abureli?
Auzi, o poveste e o poveste. Eu sunt doar un reporter de investigații,
deci faptul că tu crezi că s-a întâmplat e povestea mea.
Și știi, nu-mi amintesc să fi plecat cu monede în buzunar de-acasă.
- Cred că mi le-ai fi putut strecura tu. - Fără să simți nimic?
Și treaba cu visul? Fii serios, Arnie.
Cred că încerci să fii unul dintr-ăia...
Un "mentalist" de-ăia, ca dr. Marconi de la TV.
O fi dr. Marconi cam teatral, dar, crede-mă, el nu joacă un rol.
Păi, l-am deconspirat deja pe Marconi în Vegas,
iar povestea ta îmi sună ca același gen de hocus-pocus.
Vino cu mine. Vreau să-ți arăt ceva.
- Unde mergem? - Doar până la camioneta mea.
Bun, fie.
O vezi?
Nu. Sau, mă rog, o cușcă goală.
Întoarce-ți capul, astfel încât să te uiți la mine.
Mda.
Acum ar trebui să vezi ceva în cutie cu colțul ochiului.
Hai-napoi înăuntru. Povestea ta era mai interesantă.
Vei muri, Arnie. Într-o bună zi te vei confrunta cu asta.
Iar în acel moment te vei confrunta fie cu o completă nonexistență
fie cu ceva încă și mai ciudat.
Într-o bună zi din viitor, Arnie, te vei afla în inimaginabil.
E fizic imposibil de evitat. Gândește-te la asta.
Acuma, fără să-ți întorci capul, uită-te la cutie.
Căcat!
Căcat, căcat! Căcat! Ce căcat e aia?
Ia stai. Cum mă-sa ai făcut asta? Ce pizda mă-sii-i aia?
- Ce mă-sa, frate? - Nu există nume pentru ea în lumea asta.
Da-i cam de comă, este?
Stai. Nu, nu, nu, nu. M-ai... M-ai făcut tu să văd ceva.
M-ai făcut să văd ceva din capul meu. M-ai speriat ca să văd ceva.
Nu, chiar e acolo. Dar mă cam mir că ai văzut-o așa de simplu.
Trebuie că ai o minte deschisă.
Cei mai mulți o văd atât de repede doar dacă-s machiți ori ciupercați.
Vreau să-ți spun restul poveștii, Arnie.
Trebuie. Trebuie s-o scot din mine.
Dar va trebui s-o iei așa cum e...
- Adevărată. - Bine.
Până o descâlcesc ce e de fapt.
- Bun. - Bun, ajunge și-atât.
Haide.
Așa, deci intră polițaiu', îmi spune că John a murit.
- Amicul tău... A murit. - Ce? Cum?
Calmează-te, calmează-te.
A intrat în convulsii sau ceva. I s-a oprit pulsul.
Avem ambulanțe. Una va ajunge în 30 de secunde.
Îl resuscitează Vinnie chiar acum. Vinnie e salvamar în timpul liber.
Ascultă-mă, băiete. Uite ce vei face tu.
Mă întorc în cinci minute, iar atunci tu-mi vei spune adevărul.
Și dacă mă fentezi în vreun fel,
îți vei petrece restul zilelor dorindu-ți să n-o fi făcut.
- Da? - Dave, sunt John.
Ce? Ai ieșit?
Da și nu. Ești încă la secția de poliție?
- Da, eram... Amândoi eram... - Am murit odată?
Dave, mă auzi?
Da, te...
Au fugit toți din încăpere. Ziceau că ai...
Nu, nu, acum nu-i vreme pentru explicații.
Uite, pleacă din secție chiar acum, în timpul bramburelii.
Cei de la Urgențe îmi vor scoate cadavrul, mulți vor sta să caște gura.
Ieși frumos. Nu fugi. Aia ar atrage atenția.
Ieși calm, ca și când ți-ai fi terminat treaba acolo.
În plus, crezi că ai putea să-mi furi cadavrul?
- Ce?! - Nu, probabil că nu.
Bun, lasă asta. O lăsăm pe altă dată. Așa, ai ajuns pe trotuar?
Nu, sunt încă în încăpere. Nu pot pleca.
- Mai e un tip aici. Un alt polițai. - Nu, nu este. Verifică în oglindă.
Nu pricep.
Nu-i real, Dave. Mă rog, nu în sensul tradițional.
Ieși și gata. Mergi spre ieșire.
Deci vei începe să vezi chestii de-astea din când în când.
E important să nu te sperii.
Deci...
- Nu-mi poate face rău, nu? - Ba, sunt sigur că ar putea.
- Dave, eu sunt. Unde ești acum? - Pe trotuar, lângă secție, în mișcare.
- Tu unde ești? În Rai? - Când auzi o piesă la radio, unde-i piesa?
- Poftim? Pof... ce zici, John? - Ține pasul. Mergi spre parc.
- Și nu o lua razna. O iei razna? - Nu știu.
Nu pot să cred că mai merge telefonul ăsta.
E un tip cu hotdogi la vreo juma' de stradă în față. Îl vezi?
- Bine... - Ia un bratwurst de la el.
Unul...
- Bun, am bratwurstul. - Pune-ți-l la ureche.
- Trebuie să te-ntreb de ce, John. - Trebuie să-ți arăt ceva.
- Dave. Dave, mă auzi? - Bine, bine, m-am prins.
Da, te aud printr-un soi de vibrație mediumnică, sau ce-o fi, nu prin telefon.
Bun, m-am prins. Bine? Puteai să-mi spui și gata.
Mă auzi doar fiindcă ai ceva sos de soia în sistem de la seringă.
- Dar nu prea mult, și nu va ține mult. - Ce-i chestia aia, John?
Sosul... era viu. Jur!
Ascultă, trebuie să treci pe la Robert pe-acasă.
Nu-s polițai acum pe-acolo, dar vor sosi.
Avem un fel de fereastră îngustă, așa că tre' să iei un taxi până la Wally's,
îți iei mașina și te duci în satul Marginea Drumului de pe Strada Lathrop.
- E un parc de rulote în sudul orașului. - N-am niciun chior.
Aveam 5 parai, da' tocmai am dat 3 pe bratwurst.
Bratwurstul ăla era 3 parai? Să-mi trag... Bun, așa, dă-mi doar o clipă.
Bun, uită-te între chiflă și cârnat.
Ar trebui să găsești o bancnotă de-o sută sucită acolo.
Nu-i niciun ban în bratwurst. Doar o foaie de salată.
Bun. Ai cardul de ATM la tine?
PARCUL DE RULOTE MARGINEA DRUMULUI
- John... - Dave!
- Da? - Ce-i? Treci pe sub un pod, sau ceva?
Nu, sunt în parcul de rulote. Care-i a lui Robert?
Au, își pierde efectul. Așa, nu vorbi. Ascultă numai. Intră în...
Și câtă vreme ții perfect minte să nu faci asta, vei fi în regulă. Succes.
Stai, stai, stai, John. John, n-am înțeles despre... Alo?
Ăsta pare a fi locul...
Stai în mașină.
O, futu-i...
Știi ce-i înăuntru, nu? Știm că Robert avea rezerve de căcat de-ăla.
Băi, frate! Îmi ești dator o bere, frate!
Și dacă avea rezerve, nu putea să le înghesuie sub pat.
Căcatul ăla negru se mișcă, are voință, atitudine.
Mușcă. Și apoi dintr-odată mi-am dat seama pentru ce venisem.
După ce luasem chestie de-aia... Mica împunsătură din coapsă...
Puteam comunica cu morții, cu John. Când s-a dus, nu mai puteam.
Singura mea șansă de a-l salva pe John se afla în sticluța asta.
Și am hotărât, pur și simplu.
O, puii mei de pizdă creață!
Pizda asta de sos de soia sapă o pizdă de groapă în pizda mea de față!
Am să mă arunc spre polițai și-am să-l implor să mă ducă la Urgențe
să-mi spele stomacul, să aducă un exorcist,
să cheme Forțele Aeriene să facă întregul oraș un praf radioactiv
și apoi să-l îngroape sub 20 de metri de beton!
Iar apoi... calm. Aproape zen. Asta a urmat, senzația sosului de soia.
Voiam să fug, să mă ascund, să fac ceva, dar corpul e un mecanism încet și umed
de mușchi și oase ce s-au prelins în timp ce mintea-mi fugea departe.
Așa că am ieșit brusc din el.
Aveam fix 1,78 secunde până ce detectivul intra pe ușă.
Un super-computer poate procesa peste un trilion de ecuații matematice pe secundă.
Pentru acea mașină, o secundă este o eternitate.
Bun, gândește. Stai pe pojghița fragilă
a unei mingi uriașe de piatră topită ce gonește prin spațiul înghețat.
Ești într-o situație ce ar putea amenința natura numitei existențe a numitei mingi,
în funcție de decizia pe care o iei. Dar, stai.
Mai sunt un căcălău de particule subatomice în univers,
fiecare pusă într-o mișcare exterioară în momentul Big Bang-ului.
Astfel, dacă îți miști sau nu brațul drept sau dai din cap acum,
alegi să mănânci cereale cu fructe sau fulgi de porumb joi-dimineața viitoare
a fost decis cu totul în momentul în care s-a prăbușit Universul în existență
acum 17 miliarde de ani. Astfel, e fizic imposibil să deviezi...
N-am mai terminat gândul ăsta, căci brusc am realizat că nu mai eram în rulotă.
Eram mort?
Scuză-mă...
Deci... eu... Presupun că te-ntrebi de ce sunt aici.
La fel ca toată lumea.
Încerci să-ți dai seama ce se petrece, pentru numele lui Elvis.
Toți, cu excepția mea. Eu nici nu mai vreau să știu de-acum.
Eu presupun că tu te-ntrebi ce fac eu cu bidonul ăsta de benzină.
O, mersi. Am căzut... Pe un burghiu.
Pleci deja?
Ia, ajută-mă.
Bucuros, dar mai întâi vreau să știu ce s-a întâmplat cu amicul meu John.
- Păi, nu mai e, asta știi, nu? - Adică?
Pur și simplu nu mai e.
Știi un puști pe nume Justin White, dle Wong? Un puști de liceu.
M-ai mai întrebat și la secție. Acum îmi amintesc.
E puștiul ăla... de vorbește ca un gangster-junior.
- Unul dintre cei dispăruți, nu? - Păi, el e cel care a anunțat...
Indiferent ce s-o fi întâmplat aici, pe la 4 dimineața.
Intră! Hai, hai, hai!
Au, futu-i...
Credeam că era înjunghiat la foale, sau ceva.
M-am uitat mai de-aproape și era ceva pe Justin... Pe brațele și pe fața lui.
Iar chestia asta e vie.
Nu intra, Steve. Mă ocup eu.
Care-i șmenu', vardistu'?
Deci tot ai de gând să arzi locul ăsta până-n temelii?
- Exact. - Și n-ai să mă lași să plec.
Deci îmi înțelegi starea, înțelegi de ce mă aflu aici comițând infracțiuni.
Se petrec niște lucruri tare întunecate...
Iar eu am acest sentiment unic de parc-aș fi singurul care știe,
singurul care poate face ceva în privința asta.
Fiecare are povestea lui cu fantome, cu OZN-uri, sau una cu Bigfoot... dar nu.
Știi ce cred eu? Cred că lucrurile sunt și reale și ireale în același timp.
Nu-s fan Star Trek. Nu știu prea multe despre dimensiuni și toate alea.
Sunt un catolic de școală veche. Eu cred în iad.
Cred că-s mai mult decât criminali și violatori jos, acolo.
Cred în demoni și viermi, căcaturi abjecte în separatorul de grăsimi al Universului.
Și cu cât mă gândesc mai mult, cu atât mai mult cred că ăla nu-i un loc oarecare.
Nu, e chiar aici, cu noi. Doar că noi nu-l putem percepe.
Cam ca posturile radio de muzică country.
Sunt acolo, prin aer, chiar dacă nu dai pe ele.
Și cred că într-un fel chimic, sau prin magie, ori voodoo...
Puiul ăla de târfă jamaicană a comutat pe ele, pe iadul însuși.
Și astfel, a deschis o ușă. A devenit ușa. Iar eu?
Eu am de gând s-o închid.
Scuză-mă.
Dă-te.
Davey!
Mă înțelegi? Sunt John.
Salut.
- Suntem într-o belea cât casa, Dave. - "Nu mai spune", Pufuleț.
Deci mă auzi, presupun că ai luat sosul de soia.
De ce? Nu ți-am spus să n-o faci? Și ce-ai pățit la față?
A doua întrebare răspunde la prima.
Uite ce știu: mai îs doi încă vii după noaptea trecută, în afară de mine,
Fred Chu și iubita ta, Amy.
Stai. Ești cu Amy? Și cu mai cine?
Cu Justin White... sau chestia care era cândva Justin.
- Adică patru încă vii, cu tot cu Justin. - N-a mai rămas nimic din Justin acum.
În vreo două zile, Justin va ecloza exact cum a făcut jamaicanul.
Și când se va întâmpla asta, toți cei din apropiere vor deveni un cocon de icre.
Dave, ultima lume care a văzut lucrurile astea a fost neutralizată în 100 de zile.
Și nu mă întreba nici cum știu toate astea, fiindcă nu știu.
Bun, am altă întrebare.
Toți cei care au luat sos de soia îs fie morți fie comatoși, în afară de mine.
Probabil ești capabil să te adaptezi. Dar trebuia să-ți fi dat seama de-acum, Dave.
Nu tu alegi sosul de soia. Sosul de soia te alege pe tine.
Dacă nu te poate folosi, te ucide.
Din câte-am auzit, mai întâi se joacă cu tine.
Justin...?
Bre, gagiu', tre' să vii să te pastilezi cu mine.
Unde mergem, Justin?
De ce te faci, frate? Știi că-i vremea.
Nu-mi mai spune "Justin", bre, ca și când nu s-ar fi schimbat nimic.
Da' cum să-ți spun, "colega"?
Spune-mi "Căcălău" și gata, fiindcă suntem căcălău de noi p-acilea, bre.
Gagiu', știu că ți-ai tras pușcoace, dar înainte de a te gândi...
Să scoți nouaru' ăla la mine, bre, ascultă mai bine ce am de spus.
Cum spuneam, bre...
- Mă urmărești, gagiu'? - Te-am... Te urmăresc, Căcălău.
- Facem o plimbare. - Da, nu cred c-ai să vezi.
Doamne, coaiele mele.
Hei! Am auzit focul de armă. Tu ești cel care l-a împușcat?
- I-am văzut capul. - Io-i ținteam inima.
- Dar, da, l-am făcut. - Bun.
- Amy? - Crezi că poate fi ucis?
Uite, nu știu.
- Spunea ceva de un vechi mall. - Mall-ul morților. De ce acolo?
John?
- De câtă vreme e așa? Spune măcar ceva? - Mormăie. E așa încă de când l-au adus.
Trezește-te! Hai, trezește-te, pramatie.
Auzi...
- Ți-am găsit câinele. - Știu. Mersi.
Ascultă, am să ne scot din asta.
Nu-ți face griji. Are John un plan.
- Frate... Unde suntem? - Suntem într-un camion cu pileală
și ne îndreptăm spre mall-ul abandonat de pe Autostrada 59.
Ai zis că "mergem" la mall sau că "venim" de acolo?
- Mergem! - Da, exact, fiindcă Fred încă-i viu.
- Ce? - Nimic, nimic. Mă doare capul.
MALL-UL MORȚILOR
MĂNÂNCĂ-ȚI CRENVURSTUL!
Vezi ușa aia?
O văd eu.
Bre, o să poată ieși de-aici dacă lucrați toți împreună.
Vreau ca Amy să deschidă ușa fantomelor, bre.
Dar dacă faceți figuri sau faceți pe popa-prostu',
de cum face ce-mi trebuiește, am să vă fac să...
Hei!
DE LA: JOHN PENTRU JOHN, LA VECHIUL MALL
John, caută pe lângă pubela de la ușa din față.
Ce-i acolo, bre? O armă? Încerci să m-adormi, fraiere?
Presupun că nu se poate scăpa de voi.
Mai sunt și alții?
Nu, nu cred.
Haideți, atunci... cu toții.
Haideți la mașina mea.
Bun, deci chestiile alea albe pe care le-ai văzut năpădindu-l pe Justin...
Caută gazde, da?
Acuma, era un drog pe care un tip, ăla de-a explodat, îl avea la el în rulotă...
- Chestia aia-i neagră, nu? - A, îți este... Îți este cunoscută?
Se pare că amândoi avem povești lungi de povestit.
Sunt treaz de 48 de ore. Iar cazul ăsta nu se mai limpezește.
- Adrenalina... pe mine aia mă mai ține. - Aha. Aia și cu...
- Vocile stridente din capul meu. - Stai. Ce fel de "voci"?
Futu-i!
Haideți...!
Dă-te din drum!
- Dave, să mergem, haide. - Pleacă de-aici!
Ia-mă de mână! Haide!
Du-te, du-te! Mișcă!
Căcat!
Haide, să mergem.
Băieți, sunt bine. Sunt bine!
Ăla nu-i Fred. Nu "mai" e.
Uitați, băieți, nu știu ce credeți că ați văzut voi acolo.
Oricare dintre noi ar putea fi infectat, în fine, dar tre' să rămânem împreună.
Noi suntem băieții buni, nu?
Fred, de ce nu ieși pe autostradă să oprești vreo mașină?
Da!
Ajutați-mă să-l duc la mașină! Încep să iasă chestiile din el!
- Haide, trage-l! - Doamne, nu pot.
Ba poți, haide! Pune-l aici.
- Țineți departe! - Bun...
- John, ce faci? - Armele mele.
N-am să stau cu mâine-n sân cât niște scame albe dintr-altă dimensiune
ne invadează lumea și infectează fiecare bărbat, femeie și copil.
Trecem prin ușa aia a fantomelor și-i spargem pe toți.
Ce?
SFÂNTA BIBLIE
CAPITOLUL 20
Am dat-o pe Vechiul Testament.
- Bun... De ce? - Fiindcă noi suntem singurii care pot.
Fiindcă noi am fost aleși... De sosul de soia.
- Te bagi? - Da, știu și eu...
E o pușcă de paintball?
PROPAN
Ușa fantomelor... O vedeți?
- Da. - Eu văd doar un zid.
Ce tare...
- Căcat! E un mâner de fantome. - Asta n-are niciun sens.
Fiindcă Justin... sau Căcălău, sau cum l-o mai fi chemând...
zicea că avea nevoie de Amy ca s-o deschidă.
Hei! Amy!
Am atât de multe întrebări de pus, dar n-am timp să le pun.
El e, ăsta-i tipul din camioneta mea, aseară, cu limaxul.
Deci, tipule cu melcii, ne poți spune ce pula mea de loc e ăsta?
Păi, la ce crezi tu că te uiți acolo?
O să te uiți tu la pumnul meu și apoi la pula lui Dave dacă nu ne spui ce e!
Ceilalți și-au dedicat mai mult timp și resurse decât vă puteți imagina
pentru a-și dezvolta abilitatea de a trece dintr-o parte în alta, fără succes.
Dar acum noi ne dăm seama că tu și cu John aici de față, aparent, puteți.
- Cine-s "noi"? - Am înrolat un aliat din lumea voastră.
Tipul ăsta? V-ați încrezut în tipul ăsta? E doar reclama de fantele ăsta.
Nu te pripi, Dave. Dr. Marconi are multe de oferit.
Mulțumesc, John. Ești un gentilom.
Sursa prezentei manifestări se află de partea cealaltă a portalului.
- Numele entității este Korrok. - Și cum arată mai precis acest "Korrok"?
Îl veți cunoaște când îl veți vedea, credeți-mă.
Nu poate fi distrus prin mijloace convenționale, dar am eu un plan.
Doamnelor...
- Se numește "Drumețul". - Și de unde a venit, mai precis?
E o armă experimentală din timpul Războiului Rece,
concepută a nimici un oraș de mărimea Moscovei.
Acest detonator conține un blum de explozibil C-4,
învelit într-un halucinogen ultra-potent de clasă militară.
Dacă ai ocazia, îl poți detona astfel.
Deși Drumețul nu-l va ucide pe Korrok, cu siguranță îi va fute toți creierii.
Grav.
Păi, îmi place conceptul, dle doctor.
- Fie. Cum intrăm? - Hotărâți numai că vreți, și veți intra.
Trebuie că suntem într-un Univers alternativ de vreun fel.
Se pare că-i lumea "Cu ochii larg închiși".
Bun-venit, domnilor!
După cum vedeți, numai puținor elemente interesate alese
li s-a îngăduit să vină și să vă observe sosirea.
Ne-am gândit așadar că scoaterea veșmintelor vă va reduce disconfortul.
- Da, o tare drăguță abordare. - Bine! Poftiți.
Bun-venit, domnilor!
Cred că ne așteptau.
Îmi plac micile umflături, totuși.
Presupun că vă întrebați unde sunteți.
Voi ghici că suntem într-un Univers alternativ de vreun fel.
Da, așa e. Spuneți-mi... Cum a fost să treceți?
- N-am dat prea multă atenție. - Da, n-a fost cine știe ce.
Noi v-am tot așteptat sosirea.
Am muncit din greu, vreme de mulți ani,
am depășit multe tragice obstacole încercând
să găsim și să comunicăm cu lumea voastră.
Lumea voastră, vedeți voi, e geamăna lumii noastre,
două vlăstare născute din aceeași dezordine.
Priviți! Până acum, istoriile noastre au fost identice.
A fost un om pe nume Cyrus Rooney, din Tennessee.
În lumea voastră, el a murit la vârsta de 17 ani,
luat în coarne în timp ce încerca să încrucișeze un taur cu o iapă Clydesdale.
În lumea noastră, omul a supraviețuit. Aici, Cyrus Rooney era un geniu.
A continuat să experimenteze în ceea ce el numea dobitocologie.
Da, și oamenii de la noi din Sud se ocupă cu asta.
Vedeți voi, până în 1881 grupul său avea mașini zburătoare insectoide.
În 1902 a creat prima mașină primitivă de gândit din creierul unui porc.
Vedeți voi, pe la anul vostru 1922 noi deja aveam auto-nutriție,
auto-vindecare, computere auto-modificabile.
În 1926, dl Rooney s-a stins.
Și apoi s-a produs ceva miraculos cu cea mai măreață dintre creațiile sale.
În chiar ziua în care dl Rooney s-a stins, a devenit conștientă.
Și-a dat un nume sie însăși și a exprimat dorințe și emoții.
Și din acea zi, această uluitoare creatură a dus mai departe opera lui Rooney
și a ajustat întreaga natură vie pentru a impulsiona progresul omenirii.
Pentru unii, acest proces a fost ușor. Alții au necesitat re-educare.
Priviți!
Mama.
Nu! Vă rog! Nu! Dumnezeule!
Pentru a procesa noblețea care e Korrok, pentru mințile voastre mai simple
am tradus imaginile într-un format pe care credem că-l veți găsi mai familiar.
Cred că în lumea voastră se numesc "desene animate".
Mama!
Există mereu din aceia care se opun progresului.
În lumea noastră, asta se consideră o infracțiune.
În lumea noastră se consideră o infracțiune și mai mare
dezlănțuirea păianjenilor ucigași asupra unei mulțimi neînarmate.
O numim "arahnicid".
Dar dacă ați fi avut o mașină de gândit?
O entitate atât de puternică ce poate prevedea rezultatul oricărei acțiuni?
Urmați-mă.
Suntem foarte încântați că v-ați putut alătura nouă.
Te gândești la ce mă gândesc eu?
Că, dacă era aici Franz Kafka, i-ar exploda chiar și lui capul?
De fapt, da.
Domnilor, veți vedea ceva ce numai puțini alții au văzut înaintea voastră...
Manifestarea supremă a creației lui Cyrus Rooney.
Dave, John, faceți cunoștință cu Korrok.
Eu sunt Korrok.
Bun-venit. Puțulicile vă sunt chiar mai mici în realitate.
Poftim?
Cu o mică modificare în chimia creierelor voastre,
v-aș putea face niște agresori de copii.
- Ce vrei? - Nu pule mari și negre,
- ...deci nu avem în comun asta. - Ieși în pula mea din capul meu!
David Wong, fiul prostituatei nebune și al comis-voiajorului handicapat mintal.
Există lumi peste lumi, o infinitate pe care nu o poți cuprinde.
...În lumea noastră. Vor fi curând și în lumea voastră.
Cu 20 de ani în urmă, Korrok a prezis venirea voastră.
Ne-a arătat calea spre lumea voastră.
Nu am călătorit niciodată din planul nostru în al vostru.
Dar am încercat. O, cât am mai încercat.
Dave, John, venirea voastră aici e un nou răsărit.
Ne puteți arăta calea de a merge din lumea noastră într-a voastră.
Vedeți voi, în lumea noastră, când se naște cineva cu o înțelepciune aparte,
acela o împarte cu Korrok și Korrok devine și mai măreț. Priviți.
Mm, șuncă!
Înțelegem. Avem numai cele mai bune intenții.
V-am observat și curând ne vom muta în lumea voastră cu o viteză amețitoare,
ca să puteți și voi cunoaște beneficiile aduse de Korrok.
Dar mai întâi trebuie să împărtășim cunoașterea voastră cu Korrok.
Dave!
John!
Nu!
Ușa!
Băi, frate. Ai zăpăcit secvența de detonare!
Dave, John! Nici toate mințile omenești ce au străbătut vreodată istoria,
nici toți gânditorii și scriitorii și dascălii și filosofii voștri
n-ar putea egala nici măcar un nod din rețeaua neurală a lui Korrok.
Legiunile noastre sunt pregătite pentru semnal.
Și curând, toate frământările voastre și neliniștea și confuzia
se vor alina sub mâna blândă a lui Korrok.
"Latră Lee" tocmai și-a sacrificat viața?
- Câinele ăla tocmai a salvat Universul. - Are să mă ucidă Amy.
Trebuie să ne grăbim.
Mișcați. Acum!
Stai. Dacă poți trece dincolo atât de simplu,
de ce n-ai dus tu afurisita de bombă? De ce noi?
Trebuia să trimitem pe cineva pe care l-ar fi considerat complet inofensiv...
Absolut incapabil de a prezenta o cât de mică amenințare.
Și apoi, câinele avea nevoie de însoțitori.
Da! Bine gândit.
Deci Marconi a rezolvat totul.
Mai există Korrok?
Din lumea noastră, e greu să știm sigur cu adevărat.
Dar nu-i niciun secret că încă există ciudățenii în desfășurare în orașul ăsta.
Cum a rămas cu fata, Amy? Ce s-a ales de ea?
Amy n-a fost prea încântată de ce a pățit câinele ei.
Sosul de soia pe care l-a ingerat câinele când l-a mușcat pe tipul jamaican
i-a îngăduit lui Latră Lee să se conecteze psihic cu North și cu Marconi.
Deci câinele știa ce trebuia făcut și a fost dispus să facă sacrificiul suprem.
Cât despre Amy... Ea e de atunci iubita mea.
Am scos-o din oraș, totuși. Face facultatea, mai la nord.
- Are media 9,50. - Bravo ei. Și John?
Ce... ce a mai pățit? A supraviețuit și el?
Tragem mult la coș... Când nu suntem ocupați cu... munca.
Ce dracu', dle Wong. Eu zic să facem public totul, povestea ta.
Dar numai spunând povestea nu vom rezolva nimic.
Mărturiile unor țăcăniți...
Asta ne va pune la grămadă cu ratații ăia obsedați de Roswell.
Înțeleg. Bine. Atunci ce vrei să facem?
Le arătăm asta... O bucată de dovadă fizică.
Mă gândesc că, dacă ar ajunge asta în mâinile cuiva...
- Gen... gen un laborator, sau ceva... - Da, da.
La cineva cu un microscop electronic. Nu?
Fiindcă mă gândeam că cel care se uită prima dată la sosul tău de soia
se alege cu o pată maronie pe halatul lui de laborator în două secunde.
Da! Fă din aia o poveste. Draci, hai să-i lăsăm să vadă singuri efectele.
Bagă căcatul ăla într-un șoarece de laborator și să-nceapă distracția...
Să-l vezi cum începe să leviteze și să trăncănească franțuzește!
Iar tu ești gata să riști totul? Viața, familia?
Fiindcă, adică în cel mai bun caz, cariera ta de jurnalist va fi pecetluită,
fiindcă numai pentru asta te va mai ține apoi cineva minte.
Și nu uita că ar putea fi oameni...
Oameni adevărați... Care nu vor să se afle asta.
Căcat. Ei, haide, Wong. Am mai umblat și eu. Wong, am mai umblat și eu.
În primul an după faculta de jurnalism,
m-au amuțit în timp ce investigam "Noptea Diavolului" pentru "Tribuna Detroit-ului".
Asta era în 1984.
M-am trezit cu camera spartă de asfalt, cu sângele șiroindu-mi pe cămașă,
un polițist grăsan aplecat asupra mea spunându-mi: "Stai la pământ, cioară".
Deci cred că știam pentru ce făceam meseria asta, iar în anii de-atunci...
Ce-i?
- Ce-i, Wong? - Ți-au... Ți-au zis "cioară"?
- De ce ar face oare una ca asta? - Ce, e vreun fel de glumă?
De ce râzi?
- Dumnezeule... - Hei! Hei!
Răspunde-mi, ticălosule!
- Au. - Ce-i?
Trebuia să fi știut. Descrie-mi-te, Arnie... fizic.
- Spune-mi cum arăți. - O, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu.
Tu faci mișto de mine.
Fiindcă pentru mine tu nu ești negru, Arnie.
Pentru mine, tu ești un tip alb soios
într-o haină șifonată de catifea cu un reportofon.
Crezi că e ceva acolo, Arnie?
Haide, Arnie.
Deschide-o. Cu cât o faci mai repede, cu atât mai repede putem trece mai departe.
- Îmi pare rău, Arnie. Chiar îmi pare. - Tu mi-ai făcut asta.
Tu mi-ai făcut asta. M-ai omorât, pui de cățea!
Privește-ți corpul, Arnie. Pe cel din portbagaj, vreau să spun.
Ești mort de câteva zile. Cred că cineva a prins de știre
că m-ai contactat și te-au eliminat.
- Îmi pare foarte rău pentru asta. - Nu sunt o nenorocită de fantomă.
Asta-i vrăjeală. Asta-i vrăjeală.
E vina mea, Arnie.
Nu doar că ai murit tu și toate alea, dar... dar asta...
Jumătatea asta de viață cu care te-ai ales.
Eu am făcut asta. Eu te-am proiectat.
De la sosul de soia. E o chestie pe care îmi permite s-o fac.
Cred că ai fost omorât imediat după ce am vorbit la telefon.
Știi cum e când vorbești cu cineva la telefon,
îți imaginezi cumva cum arată, pe baza vocii lor?
Ei bine, când ai fost omorât, ți-ai preluat automat forma pe care eu...
Nu se poate. Nu pot. Nu accept una ca asta.
Am copii.
Tre' să-mi iau concediu în iunie. Mergem în Atlantic City.
Am deja biletele.
Acum ești în faza negării. E cât se poate de normal.
Taci în pula mea, Wong! Imediat!
Refuz să cred că sunt aici numai fiindcă am țâșnit din imaginația...
Îmi pare rău, Arnie.
Chiar îmi pare.
Să te-aud! 274 la 137!
Dacă nu punctai fiecare coș cu 137 de puncte, atunci ai conduce cu 2 la 1.
Era aia aici și înainte?
- Cam văd prin ea. - Da, văd oameni.
Precis e o gaură spre altă dimensiune.
- Vrei să trecem dincolo? - Nu prea.
După punctul ăsta.
Tocmai ne-ai aruncat mingea în alt univers.
Da. Am greșit. Deci tre' să merg s-o iau?
Nu. Asta-i treabă de bărbat.
O, Doamne. Iac-așa.
Salut, Dave.
Pe unde-ai fost, frate? Mă plimb pe-aici de două ceasuri.
Trebuie că timpul trece altfel dincoace. Am trecut imediat după tine.
Măcar aici e mai răcoare.
FENOMENUL CONTINUĂ LA POLUL SUD PREȘEDINTELE FACE APEL LA CALM
Voi!
Nepătați...!
Cum?
Sunt sergent Vance McElroy, de la Armata de Eliberare a Oamenilor.
Profeția a prezis venirea unor străini din altă lume.
E o onoare să vă întâlnesc.
Trebuie să recunosc că nu știu de unde veniți,
dar pot spune, privindu-vă, că nu ați fost infectați cu marea plagă.
Presupun că avem un dușman comun.
Dacă nu-l veți putea învinge, atunci întreaga nădejde a omenirii e pierdută.
Domnilor, vânturile sorții ne-au mânat laolaltă.
Un răsărit luminos e pe cale să atingă această lume frântă și pierdută.
- Tirania va fi pe veci învinsă prin... - Da, da, da.
Tare interesant, dar pentru a îndeplini sarcina asta
ne trebuiesc o serie de lucruri din lumea noastră.
Deci trebuie să ne lăsați să ne întoarcem acolo
și ne vom întoarce pentru a ne începe aventura.
Bine, atunci. Vom aștepta înturnarea voastră.
Dar plecând, să știți că noi, cei din Rezistența A.E.O.,
vă vom rămâne mereu și pururi datori,
căci semnele voastre sunt bune și promițătoare.
Iar faptul că tot ce-i bun...
Traducerea: Reef